En fin, klar morgon och allt är väl!
Ohoj där! Titta upp!
Ge mig en båge.
Titta!
Kapten! Kapten Sindbad!
Där uppe i himlen. Den håller i något.
Abdullah.
Det blänker som guld!
För konstig för att vara en albatross.
En kaja? De stjäl blanka föremål.
Nej, för stor för att vara en kaja.
Omar!
Dåre! Du har bringat olycka över oss alla!
Kapten.
Kasta den i havet. Den är ond.
Jag känner det.
Kapten!
För Allahs skull, kasta den överbord.
Jag tror att jag behåller den.
Sindbad!
- Kapten! - Den sliter sönder oss!
Jag kan inte hålla henne. Hon kastas fram av vinden. Titta!
Vi drivs mot klipporna!
Reva seglet! Gör loss det om du måste!
Abdullah!
Allah, giv mig styrka!
Sindbad!
Marabia.
Det måste vara Marabia.
Vi är långt ur kurs.
Nej. Drömmen jag drömde, Rachid. Det här ingår i det på något vis.
Vi fördes hit av en mystisk kraft.
Står det inte skrivet-
- att en vis man ska försöka förverkliga sin dröm och följa den?
Vissa säger att det är genom drömmar som Allah talar till dödliga människor.
- Att ge upp drömmen... - Är att ge upp Honom!
Kapten, han som går på eld bränner fötterna.
Kapten...?
Jag går i land.
- Det finns en bra ankarplats föröver. - Där möts vi.
Gör som han sa, gå till ankarplatsen!
Är du kapten Sindbad?
Det är jag.
Du är också en tjuv. Och en tjuv är kung tills han fångas.
Grannlåten som hänger runt din hals är min. Ge den till mig.
Annars har du ingen hals.
Du dör om du inte gör det.
Du stal den från min kurir.
Nåväl.
Det är Koura! Svarta fursten!
Vi har väntat länge på dig.
Han kom undan, Achmed.
Han red in i staden och kom undan. Sultanens vakter hjälpte honom.
Men ni är oskadd?
Jag fällde stadsporten framför deras dumma ansikten.
Herre, er hand.
Vi måste skynda oss, Achmed. Han som söker pärlor borde inte sova.
Sindbad är i detta nu hos visiren. Jag måste höra vad de säger.
Väggar har möss och möss har öron.
Och jag har min spion.
Han har svikit mig en gång, men aldrig två.
Din berättelse är märklig, kapten.
Men ett faktum får mig att tro på den.
Amuletten runt din hals.
Det gör oss till bundsförvanter mot samma fiende-
-som åtrår den lika mycket som jag.
Ödet har sammanfört oss. Det vill jag tro.
Varför?
Vårt rike stryps av en stor ondska som lagts över oss av furst Koura.
Koura?
Han som angrep mig?
En man bevandrad i varje svartkonst-
- och fast besluten att lägga detta rike under sin makt.
Kom, jag har en lika märklig berättelse att förtälja.
När vår sultan dog utan son-
- gjorde han mig, sin storvisir, till arvtagare av två saker.
De två var delar av en stor och mäktig hemlighet.
Vilka är dessa två saker du talar om?
Det får du se.
Här är den första.
Dessa bilder berättar historien om en ännu ej förverkligad legend.
Föga återstår, för när vår sultan drog sin sista suck-
- och jag skyndade hit för att läsa hemligheterna-
- slukade ett stort eldklot denna kammare.
En eld som tog mitt ansikte-
- och lämnade dessa få svedda rester som du nu ser.
- Ett eldklot? - Det var Kouras verk.
Du nämnde två saker du fick ärva.
Här är den andra. Något som elden inte kunde förstöra.
En symbol. Ett tecken. En gåta.
Och det är sagt att gåtan avslöjas-
-när denna och den runt din hals-
- läggs inför en stor makt som bor i de många ansiktenas tempel.
Och ändå ofullbordad.
De är gjorda för varandra.
Du ser att jag hade rätt, kapten. Ödet har fört dig hit.
Men det är fortfarande en gåta.
Dessa? Den här?
Nyckeln till en stor och mäktig hemlighet?
Vad då för hemlighet? Vad ska avslöjas?
Makt. Absolut makt.
Makt att befria landet för evigt från Kouras svarta och onda planer.
- Om makten föll i Kouras händer... - Den tanken plågar mig ständigt.
Om Koura skulle få absolut makt i detta rike-
-skulle frihet och lycka gå förlorad.
- För alltid. - Absolut makt?
Jag ber till Allah, men han hör mig inte.
Då måste du och jag se till att vi löser denna gåta före furst Koura.
Om Allah vill det.
Delar av det måste finnas här.
Jag ser ett skepp. En lång resa.
- En ö. - Och dessa varslande symboler.
Det kan bara betyda livsfara.
Eller stora rikedomar. En försvunnen skatt.
Eller så betyder det ingenting alls.
Ju mer jag studerar det, desto större blir mysteriet.
Men guldskivorna då?
Det finns en tredje del som inte hittats.
Den måste hittas, annars kommer vårt rike att plågas i evig tid.
Men hur får vi den tredje?
Visir... Ser ni inte?
Meridianen. Och där är grund, en ö.
Det är en karta, storvisir. Ett sjökort.
Och du är sjökapten.
Allah vare lovad!
Du kan gå hem.
- Är detta ett skepp eller ett kloster? - Vi seglar med nästa högvatten.
Hon tog bara av två slöjor!
Om vindarna är med oss, når vi detta område innan Venus går upp.
Sen följer vi Orion ut på vatten jag aldrig seglat i förut.
- Varför stirrar du på mig? - Tror du på ödet?
- För ödet har sammanfört oss. - Det är möjligt.
Och med Allahs hjälp ska vi säkert segra.
Det finns ett gammal talesätt som jag väljer att tro på.
"Lita på Allah, men bind din kamel."
Det är Kouras spion, hans väktare.
Fort, fort!
Där!
Den kan redan ha förrått oss.
I den allsmäktiges namn, vad var det?
Kouras skapelse. En levande pyssling.
En förlängning av hans ögon och öron. Och med den-
-vet han nu lika mycket som vi.
Då blir det en kapplöpning. En duell.
Vi söker en ö. Ett slutgiltigt mål.
Han kommer också att söka den.
Hitta mig ett skepp och en kapten man kan lita på.
Han måste vara klar att segla med nästa högvatten.
Ja, ja!
Utmärkt. Du är till och med bättre än folk säger.
Det är Sindbad, inte sant? Kapten på skeppet som ligger på redden?
Jag är Hakim, detta gyllene etablissemangs ägare.
Jag vill köpa dina tjänster.
- Jag seglar tyvärr i högvattnet. - Det är bara en liten tjänst.
Det går lika fort som att dricka en kaffe.
Jag ber, hör bara på mig. Det tar bara ett ögonblick.
Det är bara en liten tjänst. Det här är min son Haroun. En odåga, en dåre.
200 guldmynt om du tar med honom.
Ta med honom?
- Han duger inte ens som ballast. - 300 guldmynt.
Du kan inte lyfta två meloner med en hand och jag kan inte uträtta mirakel.
Fort, fort!
Kom och sätt dig.
- Flickan... - Den där? En värdelös slav.
Tycker du om henne? Faller hon dig i smaken?
Hon är din.
Jag skänker dig henne, som gåva. Med min son och 400 guldmynt.
- Vad heter du? - Margiana.
Det där märket...
- Hur fick du det? - Jag har haft det sen jag var barn.
- Onda ögat. - Nej, nej.
Det tatuerades på mig.
- Det är kanske ett gott omen. - Det ska skydda mot onda andar.
Har du inget mer att berätta?
Hon är kurvig. Inte läckert fet som jag föredrar.
Men på natten är ett bomullsfrö det samma som en pärla.
- Jag tycker om henne. - Ja? Det är en bra affär.
Flickan, min son och 400 guldmynt.
- Allah kommer att le mot dig. - Nej, han kommer att skratta åt mig.
För dem till mitt skepp.
Det gör vi.
Väldigt märklig resa, den här.
- Storvisir! - Se vad som kommer ombord.
Salaam aleikum.
Jag har hört om guld som stiger en man åt huvudet, men det här...
- Kasta loss. - Kasta loss!
Kasta loss!
- Hissa seglet. - Upp med seglet!
Bra vind, kapten.
Ja. En bra och fin vind.
Varje resa har sin krydda.
- Vet du vad som väntas av dig? - Ja, herre.
Om några ögonblick rundar Sindbads skepp udden och styr till havs.
Följ honom, kapten. Försiktigt, med list.
Ha honom hela tiden precis inom synhåll.
Åt den tålmodige ska vara givet.
Tänker du det jag tänker, Rachid?
Kapten, en ö. Om den ligger här kan det bara vara en plats.
- Lemuria. - Lemuria?
Den sägenomspunna ön. Sjöfarare har sökt den i århundraden.
Det är allt som återstår av en mäktig kontinent som nu ligger under vågorna.
Det är en plats med oräkneliga faror och död. Folk säger...
Att han som fruktar det okända en dag skräms av sin egen rygg.
Där har ni det. Vi söker Lemuria.
Vi satsar vår skicklighet mot döden.
Och för en rik lön. Hitta ön, så väntar en fin lön för er alla.
Är ni med mig?
Till Lemuria!
Och ett pris på köpet!
- Även om det är helvetets käftar? - Vi kan inte köpas, kapten.
Bara för pengar!
Ta er då i akt. Vi kan inte tillåta slöfockar.
Varje man måste göra sin del och mer därtill.
Det är vatten överallt.
- Vi är till sjöss. - Pojken är ett geni.
Jag minns min fars butik och att min far kom upp...
Far! Det här var hans idé, inte sant?
En snabb tur runt hamnen för att nyktra till, blåsa bort spindelväven?
Då så. Sjöbrisen är härlig, spindelväven är borta.
Nu kan vi segla hem.
Tyvärr. Vi har rätt kurs nu.
- Du följer med oss hela vägen. - Hela vägen?
Det kunde ha varit värre. Ett par dagar hemifrån är inte så farligt.
Ett par veckor?
En månad?
- Mer än en månad? - Eller två, tre år kanske.
Två eller tre år?! Då är jag en gammal man.
- Visa mig till min hytt, så jag får vila. - Ingen vila. Du sover med mannarna.
Om du vill äta måste du arbeta.
Arbeta...? Arbeta?
Det här är fruktansvärt!
Haroun.
Du vankar av och an som ett djur i bur.
Du tycker om haschisch och borde vara lugnare.
- Jag låter dig hålla utkik. - Utkik?
Du ska bara sitta och hålla utkik.
Sitta och titta? Bra.
Haroun...
Där uppe.
Det är där du ska sitta.
Jag glömde min gäst. Förlåt.
Nej, nej, det är jag som bugar. Du är min gäst.
- Men jag är din slav. - Slav? Upp, upp.
- Du äger mig nu. - Äger dig?
Ingen människa har rätt att äga en annan.
Du är fri nu.
Du tillhör bara dig själv.
På det här skeppet lyder du ingens minsta vink. Förstår du det?
Bra. Jag går och byter om.
Ge mig något att dricka.
Är du snäll.
- Ska du sova här inne? - Naturligtvis.
Kapten Sindbad! Sindbad!
Ja?
Haroun såg ett ljus vid horisonten.
Där borta.
- Ett skepp. - Som följer efter oss?
- Håll den här kursen. - Ja.
Om hon är kvar i gryningen så vet vi.
Det är Koura.
Ja.
- Jag borde vända och sänka honom. - Om han inte sänker oss först.
Sindbad har sänt fler sjörövare till havets botten än jag kan räkna.
Mycket står på spel, min vän. Vi måste behålla vårt försprång.
Mot ett sådant skepp? Vi kan inte hålla oss ifrån honom i evighet.
Men om du kan överlista honom...
Hytten ser väldigt städad ut. Du har en kvinnas alla gåvor.
- Ja, alla. Utom en. - Vad är det?
Nyfikenhet. Du frågar aldrig varför jag tog med dig på denna resa.
Jag har ju precis blivit en fri kvinna. Slavar ställer inte frågor.
Jag är glad att du tog med mig.
Vi blir jagade, förföljda som ett byte. Och jag måste bli av med jägaren.
- Vem förföljer oss? - En man.
En stor, svart fladdermus till man.
Han är ett av skälen till att du är här. Han och märket på din hand.
Men varför? Varför?
Jag önskar att jag själv visste det.
Rätt så.
Vi leder in honom i detta område med tjocka.
Där finns klippor som snärjer en för eller river upp en köl.
Men om du leder honom dit tar du själv samma risk.
Inte fullt den samma. Jag har seglat i dessa vatten förut. - Va, Rachid?
En gång förut.
Vi släpper rösten!
Hur kan han se för att styra skeppet? Det är fruktansvärt.
- Hur kan han se någonting? - Kapten behöver inte se.
Han känner sig fram.
Kasta ankar!
Inte än. Följ efter skeppet!
Fortsätta in i det här? Vi går i kvav.
- Sindbad seglar i dessa vatten. - Han måste ha ett sjökort att gå efter.
- Tre streck österut. - Ja, kapten.
Ske Allahs vilja.
Den lever! Den rör sig!
Den lever! Den lever!
För Allahs skull! Sjökortet!
- Den har tagit sjökortet! - Strunt i det. Bekämpa den med eld!
Vänd åter. Vänd åter.
Vänd åter.
Hon sjönk rakt till botten.
- Omöjligt. Trä flyter. - Harpunen var gjord av järn.
- Den tog sjökortet. - Jag har kvar kursen.
Här.
Vänd åter.
Vänd åter. Vänd åter nu.
Vänd åter!
Till han som andades liv i dig. Vänd åter!
Vänd åter...
Herre?
Ert ansikte... det har åldrats.
Herre, ni är sjuk.
Du såg allt.
- Jag kom när jag hörde er gråta. - Då vet du.
- Tillräckligt, herre. - Ja... ja.
Ni dör om ni fortsätter så här.
Att åkalla mörkrets demoner har ett pris.
Och varje gång jag åkallar dem förtärs en del av mig.
Kom, Achmed. Vi har ingen tid att förlora.
Hiva ombord den! Försiktigt, försiktigt.
Ditt svärd.
Återgå till kursen, kapten.
- Tycker kapten om lutan? - Mycket. Spela en melodi en gång.
Jag spelade en melodi.
Land i sikte!
Lemuria.
Där ödet har bestämt att vi ska finna vårt svar.
- Vi går i land i gryningen! - Må lyckan stå oss bi.
Kapten sa att vi håller rätt kurs.
Men det finns inget hopp om att hinna ikapp Sindbad?
Sak samma, Achmed. Jag räknade med den möjligheten och är förberedd.
Alruna och några kemikalier är allt som behövs.
Nej! Kasta inte sten i brunnen som ni dricker ur.
Vågar du trotsa mörkrets demoner?
Jag har sett dem tära på er styrka.
Titta! Se vad de redan har gjort med er.
Om ni fortsätter dör ni innan resan är över.
Tror du inte alls på mina krafter? Vi ska snart segra, Achmed.
Mitt liv, mitt blod ska ge liv.
Frukta den inte, Achmed. Den är vår vän.
Kom.
Du ska hitta Sindbad, min lille vän. Leta reda på honom!
Trolldom renar själen, Achmed.
Natten med sina öron och dagen med sina ögon.
Kom i land!
Där är någon som rör sig.
Gör tecken.
Jag trodde inte du skulle vara frivillig.
Allt land är bra för dessa ben.
Även farligt land?
Farligt? Du sa aldrig att det skulle bli farligt.
Du frågade inte.
Att gå i land på dessa stränder är värt att fira.
Skicka tillbaka dem till skeppet och se till att varje man får vin.
Jag vet att ni vill att vi går ensamma till denna plats. Men bara vi två?
Vi kommer inte att vara utan skydd, Achmed. Vi är inte utan skydd.
Stanna!
Sindbad, titta!
Har ditt mod svikit dig?
Mig? Nej, mitt hjärta är fullt av mod.
Men jag har väldigt fega ben.
Som det stod skrivet: ett många ansiktens tempel.
Det är det allvetande oraklets tempel.
Jag trodde aldrig jag skulle stå här. Vi måste hitta den stora makten.
- Är det oraklet? - Nej, en väktare.
Som vi ska presentera oss för.
Jag kommer med en symbol till dig.
Ett tecken från Marabias sultaner.
Vi söker ödmjukt det allvetande oraklet.
Två guldskivor som blir till en.
Två skivor som dock borde vara tre, så den tredje återstår att se.
En tredje?
En sista plats ska finnas är mitt ord, en plats som ligger djupt inunder jord.
- Han talar i gåtor. - Inget är förlorat förrän det är slut.
Och tätt bakom er tittar ondskans son ut.
Djävulens avföda, uppfödd på svart mjölk, i människogestalt.
Klädd i sidenskrud.
Ödet, ödet.
Ödet är osynligt och synligt och män sig försöker gömma.
Men dess vatten visar en tydligt som regnbågen om vilken vi drömma.
Ödet är en plats där både gott och ont väntar.
Ändå är det deras balans som neutraliserar deras kraft.
För det är svaga och dödliga mäns gärningar...
...som får vågen att väga över åt endera hållet.
Och då ska världen skåda, och ni vet då-
- vilket håll som ödet har valt för er att gå.
Gå!
Gå nu!
- Gå? - Gå norrut.
Norrut dit där marken ligger bar, där hednaplats och hedningar är kvar.
Inför en gudinna med mången gjuten lem.
Och död åt alla inkräktare som hittar hennes hem.
På denna heliga plats..
...dold för mänsklig blick så van finns den tredje guldskivan-
-som fulländar denna plan.
Gå nu.
Gå norrut. Gå norrut.
Tillbaka! Gå tillbaka!
Gå! Ner här! Gå in!
Kapten!
Öppningen är spärrad!
Farväl, Sindbad.
Kanske är vårt öde att begravas levande.
En mans öde vilar i hans händer.
En levande hund är bättre än ett dött lejon.
Rachid, din båge.
Allihop, era turbaner och skärp. Knyt ett starkt rep.
Jag visste att vi skulle bli galna här.
En pil. En rak, träffsäker pil.
Ett starkt rep.
Kom, mannar. Lita på Allah!
Men bind din kamel.
Gör som han sa. Era turbaner och skärp.
Fort, fort!
Knyt hårt.
Hårt.
Bra, bra.
Rachid!
Sindbad, du klarade det!
- Jag är lättast. - Men jag är mest dumdristig.
- Lugn, kapten. - Han klättrar för fort.
Klättra!
Fortsätt, kapten.
Sindbad, akta!
Vad är det, herre?
Allihop, kom upp! Margiana först.
De går norrut.
- Det är som oraklet sa. - Då så, en brant klättring väntar.
Vad är det, herre?
De tänker offra oss till sin levande gud. Nej!
O mäktige Kali... Mäktigare än du är jag.
Visa mig vördnad!
Dansa! Dansa för mig!
Sluta!
- Achmed... - Herre?
Jag stannar och talar med deras gudom. Gå!
Gå nu.
På denna heliga plats dold för blick så van finns den tredje skivan...
Den tredje guldskivan finns här någonstans. Och jag ska hitta den.
Jag ska hitta den!
Jag ska ej förvägras den! Det ska jag ej!
Koura!
Vi möts igen.
- Till döden. - Till döden...
Till döden, Kali. Död åt vår fiende.
Nej, vänta! Nej!
Tillbaka!
Akta er!
Den tredje guldskivan.
Här står det skrivet-
- att Ödeskällan ligger en kort gångväg härifrån.
Ja. Där gudarna ler mot dödliga män.
Men jag ska inte gå in till den helgade platsen tomhänt.
För det står också skrivet-
- att han som lägger dessa skivor i källans vatten-
-i gengäld ska få:
Ungdom.
En mörkrets sköld.
Och bäst av allt: En oändliga rikedomars krona.
Allt detta är mitt öde.
Men ert öde ligger tyvärr framför er. Har ni inte förstört deras tempel?
Må Allah ta emot er. Jag säger farväl.
Deras resa är över och min nästan. Gå tillbaka till skeppet, Achmed.
- Att höra är att lyda, herre. - Gör klart att återvända till Marabia.
Herre.
De tror att hon är en av dem. En gudinna. Vi är räddade!
Nej, hon är deras enögda guds utvalda.
- Sindbad! - Margiana!
Visir, ta av din mask!
Visa ditt ansikte!
Sindbad!
In i tunneln! Häråt!
Rachid, där borta.
Visir, in där. Vi måste hitta Margiana.
Låt dem hålla mig vid liv!
Margiana? Margiana?
Ödeskällan. Den sista platsen.
Margiana... Kom.
Följde du efter mig och inte Koura?
- Då vann han kapplöpningen. - Kapplöpningen kanske.
- Och skatten? - Inte skatten.
- En oändliga rikedomars krona. - Jag ångrar ingenting.
Skrämde jag dig. Margiana?
Den sista platsen.
Ungdomens kraft är åter min. Du kom för sent, Sinbad.
Mörkrets sköld, oändliga rikedomars krona. Jag förvägrar dig dem.
O mörkrets gudar och demoner! Befria mig för alltid från fienden-
- som står mellan mig och mitt öde! Jag vädjar till er!
- De hör dig inte, Koura. - Jag bönfaller er!
Döda honom!
Förgör Sindbad!
Det är som oraklet förespådde.
Godheten och ondskans krafter i evig strid.
Det är också förespått att det är svaga och dödliga mäns gärningar...
...som kan få vågen att väga över åt endra hållet.
Rachid!
Sindbad!
Nej!
Åh nej...
Och nu, Sindbad...
- En mörkrets sköld ska bli min. - Jag ser ingen sköld.
Det kommer du att göra.
Titta noga, Sinbad. Det du inte ser kan du inte döda.
Jag ber att få gratulera, kapten.
Din svärdarm är utmärkt, men dina ögon förråder dig.
För nu ser du mig inte alls.
Trots all styrka är du hjälplös.
Lika hjälplös som ett barn.
Jag kan döda dig när som helst, kapten. När som helst.
Är jag här?
Eller precis intill dig?
Nej.
Du kan inte döda mig. Men jag kan förgöra er. Er alla!
Sindbad!
En oändliga rikedomars krona.
Ers majestät...
Är du inte den riktige och rättmätige arvtagaren till Marabias tron?
Och har inte Allah lagt den här-
- i mina händer, som den hämtats ut Ödeskällans förunderliga vatten-
-för att vila på ditt huvud?
Prisa Allah den barmhärtige.
Jag förstår inte... Sindbad, varför gjorde du det?
Ge bort ett helt kungarike, ovärderliga skatter. Varför?
Jag sätter pris på friheten. En kung är aldrig riktigt fri.
Han blir också tillsagd vem han måste gifta sig med.
Kapten! Kapten!
Ger du mig arbete som fullfjädrad sjöman nu?
Ja. Gör fast dig vid repet där.
Ingen fara. Jag litar alltid på Allah.
Men bind din kamel!